ЛІНГВІСТИЧНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ ПОНЯТТЯ ПРЕДИКАТИВНОСТІ - МИХАЛЬЧУК, Н. О.; ІВАШКЕВИЧ, Е. Е.; ЛЯШЕНКО, Л. В. (АКАДЕМІЧНІ СТУДІЇ. СЕРІЯ «ГУМАНІТАРНІ НАУКИ», 2024)
Метою нашого дослідження було показати поняття предикативності в різних значеннях, таких як структурна ознака, основна ознака будь-якого речення чи висловлювання як мовленнєвого фрейму, ознака певного роду (або типу), яка пояснюється, насамперед, через форму дієслова, що, у свою чергу, характеризується специфічними категоріями часу, особи та способу; пояснити предикативність як синтаксичну модальність, особливу квазікомунікативну характеристику речення. Модальності, на нашу думку, відповідає предикативність. Показано, що сутність лінгвістичної трансформації полягає в тому, що під час застосування правила предикативності відбувається лінгвальна презентація вторинного присудка у структурі вторинної предикації, що у будь-якому випадку призводить до утворення окремої предикативної одиниці і, передусім, вказує на те, що речення з цими структурами містять кілька планів (або аспектів) предикації. Таким чином, аналізуючи об’єктно-предикативну структуру із використанням трансформаційного аналізу як об’єктно-інфінітивний комплекс, ми віднесли об’єктну предикативну структуру до структури вторинної предикації, яка: є бінарною структурою, що складається з вторинного підмета та вторинного присудка. Вторинний підмет виражається іменником в називному відмінку, або займенником в об’єктному відмінку. Вторинний присудок виражається неозначеною формою дієслова (інфінітивом, дієприкметником І, дієприкметником ІІ, герундієм) чи недієслівною частиною мови; залежить від структури первинної предикації, виконуючи в реченні функцію складного додатка.